1. listopadu roku 1959 čítala populace New York City 8 042 783.
Kdybyste je naskládali za sebe, tak pokud počítáme průměrnou výšku 173 cm,
...dosáhli by z Times Square až na předměstí Karači v Pákistánu.
Znám takováto čísla, protož pracuji pro pojišťovnu "Klidný život".
Jsme jednou z pěti největších pojišťoven v zemi.
V kancelářích hlavní budovy je 31 259 zaměstnanců...
což je více než celá populace...třeba... Natchezu v Mississippi.
Pracuji na 19. patře, oddělení Běžných záležitostí,
sekce Prémiových účtů, sekce W, číslo stolu 861.
Jmenuji se C.C.Baxter - C jako Calvin, C jako Clifford. Ale většina lidí mě říká Bud.
Pracuji zde tři roky, deset měsíců a každý týden si odnáším 94 dolarů, 70 centů.
Pracovní doba v našem oddělení je od 8.50 do 5.20.
.
Je posunuta po patrech, aby 16 výtahů mohlo pojmout 31 259 zaměstnanců...
bez velké zácpy.
Co se mě týká, velmi často zůstávám v práci a pracuji hodinku či dvě navíc...
... zejména, pokud je venku špatné počasí.
Ne že bych byl nějak ambiciózní. Jenom zabíjím čas..
... než mohu jít domů.
S mým bytem je totiž problém.
Žiji v Západní 60, půl bloku od Central Parku.
Nájemné je 85 dolarů za měsíc. Bylo to 80 až do minulého června,
ale pak paní Liebermanová, naše domácí, instalovala klimatizaci.
Moc pěkný byt. Nic zvláštního, ale docela útulné. Akorát pro mě.
Jediná potíž je, že nemohu vstoupit dovnitř, kdy chci.
.
Nechej toho, Sylvie. Musíme už odejít.
Nač ta panika? Dám si ještě jedno martini.
Prosím, Sylvie. Je čtvrt na devět.
Nejdříve se nemůžeš dočkat, abys mě sem dostal, a pak honem honem.
- Připadám si jako štětka. - Drahoušku, tak to není.
Ale slíbil jsem Buddymu, že budu pryč v osm.
- Jaký Buddy? Čí je to byt? - Nějaký šmudla, úředník.
- Dobrý večer, pane Baxtere. - Dobrý večer, paní Liebermanová.
To je teda počasí. Určitě za to mohou ti pošuci na Mysu Canaveral.
- Zabouchl jste si dveře? - Ne, ne. Jen čekám na přítele.
- Dobrou noc, paní Liebermanová. - Dobrou noc, pane Baxtere.
- Kde bydlíš? - Říkala jsem ti to. U maminky.
- A kde bydlí ona? - 179. ulice, v Bronxu.
- Doprovodím tě do metra. - Cože!? Zaplatíš mi taxíka.
- Proč všechny dámy žijí v Bronxu? - Ty si sem vodíš jiné slečny?
Ovšemže ne. Jsem šťastně ženatý muž.
- Ehh, paní Dreyfussová. - Děje se něco?
Nee.. Asi jsem... upadl mně klíč. Aha, tady je.
Slyšela jsem nějaký hluk z vašeho pokoje.
Že by zloději?
Ale ne, není tam nic, co by mohli ukrást. Dobrou noc.
.
Promiň, že ruším, Buddy, ale ta milá slečna tady zapomněla svoje pantofle.
Pane Kirkeby, nechci si stěžovat, ale měli jste být pryč v osm.
Já vím, ale tyhle věci nefungují vždycky na čas.
V létě mně to nevadí, ale když je deštivá noc...
- Ještě jsem ani nevečeřel. - Dobrá, dobrá.
Aha!
Podpořím vás u Sheldrakeho na personálním.
- Pan Sheldrake? - Ano.
Probírali jsme možná povýšení. Řekl jsem mu, že jste výborný hoch.
Pořád hledají mladé manažery. Jste na cestě vzhůru.
- Ale taky vám došel koňak. - Pan Eichelberger, oddělení půjček a hypoték.....
- měl včera halloweenový večírek. - Nechte tu nějakou vodku a vermut a nadepište je mým jménem.
- Dobře, ale stále mně dlužíte za poslední dvě lahve. - Zaplatím v pátek.
A co se vlastně stalo s těmi dobrými sýrovými tyčinkami, co jste zde vždy míval?
Sýrové tyčinky?
Na zdraví.
- Dobrý večer, Baxtere. - Dobrej doktore. Od případu?
Jo. Nějaký šašek u Schraffta snědl sendvič i s párátkem.
- Tak jo, dobrou. - Čau, Baxtere.
Když se dívám, kolik lalhví vždycky vynášíš... musíš mít železné ledviny.
To není ode mně. Semtam přijde pár lidí na drink
Nicméně, i tak musíš být železný muž.
Podle toho, co slyším přes zeď, hrneš každou noc.
- Omlouvám se, jestli je to moc hlučné. - Občas je i víc hlasů.
- nešťastníku. - No jo. Tak jo, sbohem, doktore.
Víš, Baxtere, pracuji ve výzkumu v Kolumbijském lékařském centru.
- Mohu tě požádat o laskavost? - Mě?
Až budeš psát závěť - a podle toho, jak žiješ, bys už měl -
nepřenechal bys tělo naší univerzitě?
Moje tělo? Obávám se, že vás musím zklamat. Dobrou noc, doktore.
Zpomal, chlapče.
Och, bože.
Z nejslavnější pokladnice filmové klasiky, dnes představujeme...
..Gretu Garbo, Johna Barrymore...
..Joan Crawfordovou, Wallace Beeery, a Lionela Barrymore...
...ve filmu "Velký hotel".
Ale nejdříve slovo našeho sponzora.
Pokud chcete kouřit moderně, nenechte se napálit falešnými reklamami na filtry.
.
A nyní, "Velký hotel,"
s Gretou Garbo, Johnem Barrymore,
Joan Crawfordovou, Wallace Beery a Lionelem Barrymore.
Ale předtím ještě slovo od našeho druhého sponzora.
Chlapi, viklají se vám zuby?
.
- Haló. - Ahoj, Buddy.
Jsem v baru na 61. ulici a tak jsem si řek, že bych ti mohl cinknout.
To je od tebe moc fajn, ale... kdo volá?
Dobisch. Joe Dobisch, z Administrativy.
- Aha, pane Dobischi, nepoznal jsem váš hlas. - To nic, Buddy.
To nic. Jak řikám, jsem na 61. a asi budu mít kliku...
Omlouvám se, pane Dobischi. Rád vám chlapcům pomáhám, ale je fakt už dost pozdě.
- Jde to přeložit na jindy? - Poslouchej, hochu. Toto nemůžu pustit.
Vypadá jako Marilyn Monroe.
Jsem v posteli. A vzal jsem si prášek na spaní. Takže se obávám, že odpověď je ne.
Hele, Baxtere. Děláme hodnocení měsíční výkonnosti. Zařadím tě do první desítky.
Chceš přece jít nahoru, že?
Jo, ale jak můžu být výkonný v práci, když se nemůžu ani vyspat?
Je jenom jedenáct, a stačí mě to na tři čtvrtě hodinky.
Jsem tak osamělá. Komu vlastně voláš?
- Mamince. - To je krásné. To je opravdu nádherné.
Ach!
Tak 30 minut. Co na to říkáš, Bude?
Nemám žádný pití, nemám čisté sklenice...
- A žádné sýrové tyčinky. Vůbec nic! - O to se postarám.
Nechej jen klíče pod rohožkou a vypadni.
Dobře, pane Dobischi.
Jak si přejete, pane Dobischi.
Žádný problém, pane Dobischi! Buďte mým hostem!
U Buddyho se nikdy nezavírá.
"Jako Marilyn Monroe!"
- Tady? - Jo.
- Kolik? - 70 centů.
Vezmi peníze, prosím.
Dej pozor!
- Dej mu dolar. - Děkuju, slečno.
Dej ji zpátky, miláčku!
Hodná holčička.
- Myslíš, že to je dobrý nápad? - Ten nejlepší.
Otravovat tvou maminku tak pozdě v noci.
Jenom se na ni neohlížej. Jednou si vyskočí a je bez zaměstnání.
.
Vezmi klíče, prosím.
Tam ne, pod rohožkou.
- Pod rohožkou? - Jo. No tak.
Otevři, nemáme na to celou noc.
- To je byt tvojí maminky? - Jasně.
.
Mildred! Už zase!
- Dobré ráno, pane Kirkeby. - Jak se vede, Baxtere?
- Moc práce? - Ano, pane. Opravdu dost.
Dobré ráno pane Kessele, slečno Robinsonová, pane Williamsi, slečno Livingstonová.
Dobré ráno, pane McKellwayi, paní Schubertová, pane Davisi.
Dobré ráno, pane Kirkeby. Dobré ráno, pane Baxtere.
- Zdravíčko, slečno Kubelíková. - To je vše. Jeďte.
Pozor na dveře, prosím. Vyrážíme.
- Co se stalo s vašimi vlasy? - Znervózňovaly mě, tak jsem si je odstřihla.
- Velká chyba, že? - Ne. Mně se líbí.
- Máte rýmu. - Jo. Raději se nepřibližujte.
- Já nemám nikdy rýmu. - Fakt?
Četl jsem nějaké statistiky o nemocech a nehodách.
Průměrný Newyorčan ve věku mezi 20 a 50 má dvě a půl rýmy ročně.
- To zní hrozně. - Proč?
Když nemám ani jednu rýmu za rok, tak nějaký chudák jich pak musí mít pět.
- Jo. To jsem já. - Měl jste zůstat v posteli.
Měl jsem být v posteli včera v noci.
Devatenáct!
Pozor na schod.
- Pozor na ruce, pane Kirkeby! - Prosím?
Jednoho dne zavřu dveře dřív a...
Příští je dvacítka!
Tahle Kubelíková. Chlapče, s ní bych jel pomalým výtahem až do Číny!
- Je nejlepší operátorka výtahu v budově. - Já jsem taky dobrý.
- Ale nechce si se mnou dát schůzku. - Možná je to věc přístupu.
Spousta chlapů tady zkoušela všechny druhy přístupu. Žádný úspěch.
- Co se snažíte říci? - Co když je to prostě hezká a ctihodná dívka.
Slyšte. Jste malý Lord Fauntleroy.
.
Dobrý den. Pan Dobisch? Baxter z 19. patra.
- Á, Buddy!
Zrovna jsem ti chtěl volat. Omlouvám se za tu zeď v obýváku.
Moje přítelkyně trvala na tom, že Picasso je babrák, tak začala malovat na zeď.
Nevolám vám kvůli Picassovi.
Jde o klíč od bytu. Měl jste jej nechat pod rohožkou.
Dal jsem jej tam. Přesně si na to pamatuji.
Jistě, našel jsem ho. Jenomže to byl špatný klíč!
Opravdu? Tak proto jsem se nemohl dostat dnes ráno do manažerské koupelny.
A já jsem se nemohl dostat do svého bytu!
Takže jsem ve čtyři ráno vzbudil paní domácí a musel jsem se doprošovat.
To je ale hloupé. Hned vám ten klíč pošlu.
A co se týká vašeho povýšení.
Pošlu váš výkaz výkonnosti hned Sheldrakemu z personálního.
Určitě se vám ozve ještě dnes.
Díky, pane Dobischi.
.
Od pana Dobische.
Moment.
Pro pana Dobische.
Mhm.
.
Vanderhof, public relations.
Aha, Baxter. Okamžíček.
V pořádku, slečno Finchová. Napište, co jsem vám zatím nadiktoval.
Musím vás zklamat...
...ale dnes večer rezervuji byt sám pro sebe, musím to zrušit.
Zrušit? Ale ona má narozeniny. Už jsem objednal dort.
Jsem nemocný. Mám hroznou rýmu a horčku. Musím hned z práce do postele.
Jestli máte rýmu, běžte do tureckých lázní. Buďte tam celou noc! Vypoťte se!
Takhle chytnu zápal plic. Jestli ho dostanu, budu v posteli měsíc.
OK, máte pravdu. Přesuneme to na příští středu večer.
- Je to jediný večer, který mohu. - Středa, středa...
Mám tady někoho.
Zkusím s tím něco udělat. Zavolám zpátky.
- Pane Eichelbergere. - Baxtere. O co jde?
Ve středu to nejde? No, to je ale čára přes rozpočet.
Čtvrtek? Ne, čtvrtek nemůžu.
Domluvme se na pátek.
Pátek.
Zkusím s tím něco udělat. Zavolám vám zpátky.
Co se týká prémií a účtování, jsou výsledky o 18 procent lepší.
.
Haló? Baxtere. Co je?
Mohl byste místo pátku ve čtvrtek?
Uděláte mně velkou laskavost.
Podívám se. Zavolám vám zpět.
Klidný život. Spojuji.
Sylvie, to je pro tebe.
Ano?
Ach, ahoj.
Jasně že jsem se dostala domů v pořádku. Dlužíš mě 45 centů.
Sylvie, mohli bychom se sejít místo v pátek ve čtvrtek večer?
Ve čtvrtek? Ale to jsou Nedotknutelní s Bobem Stackem!
Bobem kým?
Dobrá, budeme se dívat v bytě! To je skvělé!
Haló, Baxtere? Čtvrtek vyhovuje.
Díky, pane Kirkeby.
Pane Eichelbergere, pátek by šel.
Pan Vanderhov? Středa je OK.
Ano, vyřídím.
Baxtere, z personálního. Sekretářka pana Sheldrakea.
Snažila se vám dovolat během posledních 20 minut. Čeká na vás nahoře.
- Hodlají tě povýšit? Nebo vyhodit? - Chceš se vsadit?
- Jsem tady dvakrát dýl než ty, ale... - O dolar?
Platí!
- Jedete nahoru? - Ach! Promiňte.
27, prosím. Ale jeďte pomalu. Vezete vzácný náklad.
27.
Možná to nevíte, slečno Kubelíková, ale jsem v první desítce v efektivitě...
takže tohle by mohl být dobrý den na povýšení.
Už jste jako ten Kirkeby.
- A proč ne, když mně chtějí vykopnout nahoru? - Držím vám palce.
Víte, že jste jediný, který si ve výtahu sundá klobouk?
Něco s těmi chlapy je ve výtahu.
Je to změna postoje. Krev se jim nahrne do hlavy.
- Mohla bych vám vykládat... - S radostí si to poslechnu.
Mohli bychom skočit na oběd dole v kafetérii.
Nebo večer, po práci?
- 27. - Ach.
- Doufám, že vám to vyjde. - Já taky.
Proč mě jenom zavolali dnes, s mou rýmou.
- Jak vypadám? - Dobře. Moment.
Díky.
Všiml jsem si, že když jste ve výtahu, máte vždy květinu.
Mnoho štěstí. A utřete si nos.
CC Baxter, normální prémiové účty. Pan Sheldrake mě zavolal.
Já jsem vám volala. Tedy, zkoušela jsem to 20 minut.
- Omlouvám se. - Prosím, dále.
- Baxter? - Ano, pane.
Pojďte dál.
Byl jsem zvědav, jak vypadáte, Baxtere.
- Posaďte se. - Ano, pane Sheldrake.
Slyšel jsem o vás moc pěkné věci.
Pan Dobisch říkal, že jste loajální, pracovitý, schopný.
- To říkal pan Dobisch? - Pan Kirkeby mně říkal, že často pracujete přes čas...
... bez příplatků. - Víte, jak to je. Je hromada práce.
Pan Vanderhof z Public relations a pan Eichelberger z dluhů a půjček...
...oba by vás chtěli ve svých odděleních.
Jsem poctěn.
Povězte, Baxtere. Jak to, že jste tak oblíbený?
- Nevím. - Přemýšlejte.
- Mohl byste zopakovat otázku? - Podívejte se, Baxtere. Nejsem tak hloupý.
Vím o všem, co se v téhle budově děje, každý den po celý rok.
Opravdu?
V roce 1957 jsme zde také měli oblíbeného zaměstnance, nějakého Fowlera.
Ukázalo se, že provozuje sázkovou kancelář...
... a používá náš počítač IBM, aby si počítal pravděpodobnost výhry.
Den před Derby v Kentucky jsem zavolal na policii, která jej zatkla.
- Na policii? - Správně.
A co to má co společného se mnou? Neprovozuji žádnou ilegální hernu.
- Tak co provozujete? - Pardon?
Mezi Kirkebym, Vanderhofem, Eichelbergerem a Dobischem cestuje klíč.
Je to klíč k jistému bytu.
- Komupak ten byt patří? - Komu?
Loajálnímu, slušnému, spolupracujícímu CC Baxterovi.
- Ach. - Popíráte to?
Ne. Dovolte mně to vysvětlit.
To bude príma.
Takže...
..asi před rokem jsem nastoupil do večerní školy, studoval účetnictví pro pokročilé.
Jeden z chlápků z našeho oddělení žije v Jersey, a musel jít na banket ve městě.
Potřeboval místo, kde by se mohl převléci do fraku, tak jsem mu dal klíč.
No a nějak se to rozšířilo, takže různí pánové náhle začali potřebovat jít na bankety.
Dáte klíč jednomu, nemůžete říci ne jinému. Trochu se mně to vymklo z rukou.
Baxtere, pojišťovna je postavena na důvěře veřejnosti.
Zaměstnanec, který provozuje něco takového...
Kolik členů má ten váš malý klub?
Jen čtyři. Z celkem 31 259.
Takže je to docela zanedbatelné procentíčko.
O to nejde. Čtyři shnilá jablka v sudu, bez ohledu na to, jak je sud velký...
- Víte, co by se stalo, kdyby se to dostalo ven... - Nedostane!
Věřte mně. Už nikdy. Ode dneška už nikdo ten klíč nedostane.
- Kde je váš byt? - 67. západní.
Nemáte potuchy, co si vytrpím s domácí a sousedy, kvůli těmhle věcem.
Jak to děláte s klíčem?
Dám jim jej v kanceláři a oni mě jej dají pod rohožku. Už nikdy. Slibuji.
.
- Ano, slečno Olsenová? - Pane Sheldrake, máte hovor na dvojce.
Ano, drahá. Kde jsi?
Musela jsi jít k Tommymu, k tomu zubaři? Žádné kazy? Dobře. Počkej minutku.
- Kam jdete, Baxtere? - Nechci vyrušovat.
- Jelikož jsme to už probrali... - Ještě jsme to neprobrali.
Proč ti volám... nebudu dnes večer doma.
Šéf pobočky kansasské pobočky je ve městě. Beru ho do divadla.
Na "Hudebníka", co jiného?
Ne, nečekej na mě, drahoušku. Sbohem.
Baxtere. Už jste viděl "Hudebníka"?
Ještě ne. Prý je to docela elegantní show.
Co si tam takhle zajít dnes večer?
Vy a já? Měl jsem pocit, že hovoříte o šéfovi pobočky z Kansas City.
Ne, mám jiné plány. Vezměte si oba lístky.
To... je od vás velmi laskavé.
Ale není mně dobře. Mám rýmu. Musím ležet doma.
Baxtere, neposloucháte mě. Říkal jsem, že mám plány.
Já taky. Musím si vzít čtyři aspiríny a skočit do postele.
Takže dejte lístky někomu jinému.
Baxtere, nedávám vám tyto lístky. Vyměňuji je.
Vyměňujete? Za co?
Také říkají, že jste bystrý, mazaný a máte fantazii.
Ech?
No...
Myslí vám to, Baxtere. Příští měsíc nastanou personální změny.
Přijmu vás jako manažera.
- Vskutku? - A nyní mi dejte váš klíč.
A napište adresu.
Je to druhé patro. Na dveřích není žádné jméno. Jen "Byt 2A".
- Hrozná rýma. - Uvolněte se, Baxtere.
Ano, díky, pane.
Prosím, gramofon s citem.
A co se týká pití.
Něco jsem ráno objednal. Nevím, kdy to doručí.
- Nezapomeňte, bude to naše malé tajemství. - Ovšem.
- Víte, jak jsou lidé nediskrétní. - O to nemějte strach.
- Ne že bych měl co skrývat. - Určitě ne! Ostatně to není moje věc.
Čtyři jablka, pět jablek. Jaký je v tom rozdíl?
Percentuelně.
Dobře, Baxtere. Mějte se pěkně.
Vy také, pane.
Takže si říkám, že muž v jeho postavení mě vezme do El Morocca.
Místo toho jdeme do Hamburger Heaven a pak do bytu nějakého úředníčka.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
Ach! Slečno Kubelíková?
Čekal jsem na vás. Skoro jsem vás nepoznal.
Poprvé vás vidím v civilních šatech.
Jak jste se měl v 27. patře? - Príma.
- Viděla jste "Hudebníka"? - Ne.
- A chtěla byste? - Ovšem.
Tak si něco nejdříve zakousneme, a půjdeme.
- Ach, myslíte dnes? - Jo.
- Omlouvám se, ale nemohu. Mám schůzku. - Ach.
- Myslíte... přítelkyni? - Ne. Myslím muže.
Nechtěl jsem být indiskrétní. Chlapci v kanceláři se ptají, jestli jste vůbec...
Klidně jim to řekněte.
Ta schůzka... je to jen schůzka? Nebo něco vážnějšího?
No, bývalo to vážné. Já jsem to brala vážně. Ale on ne.
Takže teď je to už víceméně mrtvé.
- Takže v tom případě, byste... - Obávám se, že ne.
Slíbila jsem mu drink. Volal mi celý týden.
Chápu.
No, byl to jenom nápad. Nechtěl jsem nechat propadnout lístek.
- V kolik to začíná? - 8.30
Dobře. Uvidíme se před divadlem.
To je báječné! Je to Majestic na 44. ulici.
Počkám vás ve foyeru.
Víte, cítil jsem se tak zle dneska ráno. Měl jsem vysokou horečku.
A pak přišlo moje povýšení, a pak... 11 řada vpravo.
A to jste říkala, že mám zůstat v posteli.
- A co vaše rýma? - Jaká rýma?
A po divadle, můžeme vyrazit do města.
- To mám od Arthura Murraye. - Vidím.
Ve Village je skvělá kapela, v El Chico.
- Hned za rohem, kde bydlíte. - To vypadá dobře.
- Jak víte, kde bydlím? - No... já dokonce vím, s kým bydlíte.
Vaše sestra a bratranec.
Vím, kde jste se narodila a kdy. Znám všechny tyhle věci.
Jak to víte?
Před několika měsíci jsem měl vaši kartu pojištění.
Znám vaši výšku a váhu a číslo vašeho zdravotního pojištění.
Měla jste spalničky a zarděnky a slepé střevo.
O tom slepém střevě kolegům nevyprávějte.
Nechci, aby jim vrtalo hlavou, jak jste to zjistil. Sbohem.
8.30!
.
- Dobrý večer, pane Sheldrake. - Ne tak nahlas prosím.
Stále se obáváte, že by nás někdo mohl vidět spolu?
- Vezmu vám plášť. - Ne, Jeffe. Nemohu se zdržet dlouho.
- Objednáš mi daiquiri na ledu? - Už se to nese.
- Ostříhala sis vlasy. - Ano.
- Měl jsem je raději dlouhé. - Já vím.
Chceš si schovat pramínek do peněženky?
- Dobrý večer, slečno. Rád vás zase vidím. - Díky.
Jak dlouho je to, Fran? Měsíc?
Šest týdnů. Ale kdo to počítá?
Chyběla jsi mně.
Jako ve starých časech.
Stejný podnik. Stejná skladba.
- Bylo to peklo. - Stejná omáčka. Sladkokyselá.
Nevíš, jaké to je, být vedle tebe ve výtahu.
"Dobré ráno, slečno Kubelíková". "Dobrou noc, pane Sheldrake".
Blázním po tobě, Fran.
Nezačínejme znovu, Jeffe. Prosím. Už je to za námi.
Nevěřím ti.
Podívej, Jeffe. Strávili jsme v létě dva báječné měsíce.
Ale to je vše. To se stává.
Žena s dětmi vycestuje, šéf flirtuje se sekretářkou...
... nebo kadeřnicí, nebo holkou z výtahu.
A je tu září, zábava skončila. Sbohem.
Děti jdou zpátky do školy, šéf zpátky k ženě...
... a holka...
Už nedělají krevety jako dříve.
Nikdy jsem neřekl sbohem, Fran.
Na chvíli jsi mohl sám předstírat, že jsi svobodným mužem.
A pak se začneš dívat na hodinky...
... a ptáš se, jestli není vidět rtěnka...
... a spěcháš na vlak v 7.14 do White Plains.
Tak si dám černou kávu..
.. sedím a říkám si...
... proč to všechno začíná být tak ošklivé.
Jak myslíš, že se cítím já, ve vlaku v 7.14?
Proč mi pořád voláš, Jeffe? Co ode mě chceš?
Chci tě zpět, Fran.
Ne, pane Sheldrake. Je obsazeno. Musíte použít jiný výtah.
Nedáváš mi šanci, Fran. Chtěl jsem se s tebou sejít, protože ti chci ti něco říci.
- Ven s tím, povídej. - Tady ne. Pojďme jinam.
- Ne. Mám schůzku v 8.30. - Oh.
- Důležitou? - Ani ne, ale půjdu tam.
- Máte vybráno? - Ne. Dnes nebudeme večeřet.
Jen přineste další dva drinky, prosím.
.
Fran, vzpomínáš si na poslední společný víkend?
To víš že ano. Jak jsi půjčil tu děravou loď, já v černém negližé v záchranném kruhu.
Vzpomínáš, o čem jsme mluvili?
- O spoustě věcí. - O tom, že se chci rozvést.
Nehovořili jsme tom my. To ty sám.
Nevěříš mi, že?
Mají to na jedné gramofonové desce. "Hudba, která ji oklame"
"Moje žena mně nerozumí. Ty jsi ta nejlepší věc v mém životě":
- Stačí, Fran. - "Důvěřuj mně, drahá. Zvládneme to."
- Nejsi zábavná. - Ani jsem se nepokoušela.
- Fran, poslouchej minutku. - Dobře. Promiň.
Dnes ráno jsem mluvil s právníkem. Ptal jsem se ho, jak to zařídit nejlépe.
- Zvládnout co? - Co myslíš?
Na rovinu, Jeffe. Nikdy jsem tě nežádala, abys opustil svou ženu.
Ovšem. Nemáš s tím nic společného.
Jsi si jistý, že to je, co chceš?
Jsem si jistý... stačí, když mně řekneš, že mě stále miluješ.
Ty víš, že ano.
Fran.
.
Jeffe, drahý...
Je moc lidí. Pojďme pryč.
.
Taxi!
- Jeffe, mám schůzku, víš? - Miluju tě, vzpomínáš?
- Kam jedeme?
- Ne do té děravé lodi? - Slibuji.
67. západní, č. 51.
Gratuluji.
Dovolíte? CC Baxter - to jsem já.
Díky.
.
Ahoj, Buddy. Díky za všecko a vůbec.
- Ahoj, chlapci. - Takže, máš to, tak jako jsme slibovali.
Príma kancelář. Jméno na dveřích, koberec na podlaze.
Týmová práce: tak, jak to má ve správné firmě být. Jeden za všechny, všichni za jednoho.
- Víš, co tím myslím? - Mám určitou představu.
Baxtere, jsme trošku zklamaní z tvé vděčnosti.
- Ach, jsem za to velmi vděčný. - Tak proč před námi zamykáš dveře?
Posledních pár týdnů to bylo trochu namáhavé... ta rýma a tak, znáte to.
Přinesli jsme míček, a ty už s námi nechceš hrát.
No, on je to taky můj byt. Není to veřejné hřiště.
Takže máš dívku, což nám nevadí. Ale ne každou noc celý týden!
Jsi velice sobecký!
Minulý týden jsem si musel půjčit auto mého synovce a jet se Sylvií do motelu v Jersey.
Jsem už na to moc starý... myslím na ten Volkswagen.
Chápu vaše starosti. Věřte mi, moc mně to mrzí.
- Bude tě to mrzet ještě víc. - Vyhrožujete mně?
Poslouchej, Baxtere. Povýšili jsme tě a můžeme tě taky zase shodit.
- Dobré ráno, pane Sheldrake. - Dobré ráno, pánové.
- Baxtere, co říkáte na vaši kancelář? - Díky, pane. Velmi vám děkuji.
Neděkujte mně. Doporučili vás vaši přátelé.
- Jen jsme se zastavili a popřáli mu hodně štěstí. - Víme, že nás nezklamete.
Sbohem, hoši. Zastavte se kdykoli, dveře budou vždy otevřené... do mé kanceláře.
Líbí se mi, jak jste to zvládl, Baxtere.
- Jak se cítíte jako manažer? - No, dobrý.
- Budu pracovat tvrdě, abych si zasloužil vaši důvěru. - To jistě budete.
Co se týká bytu. Když jste povýšen, zvládnete pořídit druhý klíč?
- Doufám, že ano. - Znáte mou sekretářku, slečnu Olsenovou?
- Ano, ta je moc hezká. Je ona tou šťastnou dívkou..? - Ach, to ne.
Jen jsem chtěl říci, že ona bude poslíček, bude nosit klíč sem a tam.
- Je potřeba být opatrný.
Mám... něco, co myslím patří vám.
- Mně? - Tedy, té slečně, ať je to kdokoli.
- Našel jsem to včera na gauči. - Ach. Díky.
Zrcadlo je rozbité - už bylo, když jsem to našel.
- Jo. Hodila to po mně. - Prosím?
Znáte to. Dřív nebo později vám ztropí scénu.
Jo, vím jaké to je.
Scházíte se s holkou párkrát do týdne, abyste si povyrazil a ona si hned myslí, že se rozvedete.
- No je to fér? - Ne, pane, je to velmi nefér.
- Zvlášť vůči vaší ženě. - Ano.
Já vám závidím, Baxtere. Jste svobodný, můžete mít všechny dívky co chcete. Nemusíte si s ničím lámat hlavu
Jo jo, bezstarostný život.
- Napište mě na znovu na čtvrtek večer. - OK.
A obstarám ten druhý klíč.
- Štastné vánoce. Spojím vás. - Šťastné vánoce. Pojišťovna Klidný život.
Vánoce! Spojuji.
Ano? Ano?!
Kde?
Jasně!
Sledujte mě! Na devatenáctém patře jede večírek!
.
Tak jsem mu řekla: "Naposledy. Buď si pořídíš větší auto nebo menší milenku."
Slečno Kubelíková? Slečno...
- Šťastné Vánoce! - Díky.
- Myslela jsem, že se mně vyhýbáte. - Kde jste na to přišla?
V posledních šesti týdnech jste jel mým výtahem jen jednou a nesundal jste si klobouk.
No, pravdudíc mě docela mrzí, že jste tenkrát nepřišla na tu schůzku.
Máte pravdu. To bylo neomluvitelné.
- Odpouštím vám. - To byste neměl.
Nemohla jste si pomoci. Nelze jen tak odejít od jednoho muže...
... jen proto, že máte rande s jiným.
- Udělala jste správnou věc. - Nebuďte si tak jistý.
Že nosím uniformu ze mě ještě nedělá skautku.
Slečno Kubelíková, druhý administrativní asistent musí mít určitý odhad charakteru.
Pokud mohu soudit, jste úžasná.
Myslím, slušná... a tak vůbec.
Na zdraví.
- Ještě jednu. - Neměla bych pít, když řídím.
Máte pravdu. Vzhledem k mé pravomoci, prohlašuji tento výtah za nefunkční.
Připojíme se k domorodcům?
- Proč ne? Vypadají přátelsky. - Nevěřte tomu.
Budou se konat lidské oběti. Bílé límečky budou vhozeny do počítačů...
... a proděravěny děrovacími stroji.
- Kolik panáků máte v sobě? - Tři!
- Myslela jsem si to. - Moment. Slyším zvuk tekoucí vody.
- Budu hned zpátky! - Počkám tady.
- Ahój.
Jak se daří manažerovi pobočky z Kansas City?
- Prosím? - Jsem Olsenová.
Sekretářka pana Sheldrakea.
Nehrajte na mě nevinnou.
Říká své ženě, že jsem manažer ze Seattle...
...už před čtyřmi lety, když jsme spolu měli malé cinky-linky.
- Nevím, o čem mluvíte. - Předtím to byla Rossiová z auditního.
A po mě to byla slečna Kochová z invalidních pojistek.
A těsně před vámi to byla slečna, ehm...
Jakže se jen jmenuje? Z 25. patra.
- Dovolíte? - Proč? Ještě jsem vám neřekla všechno.
Je to v něm. Je skvělý obchodník!
Vždy ten stejný box v čínské restauraci...
...a ta stejná hra s rozvodem.
No a na konci skončíte s vajíčky "foo yung" na své tváři.
Slečno Kubelíková!
No, díky, slečno Olsenová.
Ráda vždycky něco udělám pro naše slečny v uniformě.
Jste v pořádku? Co se děje?
Nic. Asi je tu na mě moc lidí.
Tak pojďme do mé kanceláře. Je tam něco, na co bych rád znal vaše mínění.
Mám vlastní kancelář. Jsem druhý nejmladší manažer ve firmě.
Ten ještě mladší je vnuk předsedy představenstva.
Dovolíte?
Slečno Kubelíková, rád bych znal váš osobní názor.
Měl jsem to pod stolem celý týden. Stál 15 dolarů.
Ale neměl jsem dostatek odvahy jej dát na hlavu.
Říkají mu "model Mladý manažer". Co na něj říkáte?
Asi jsem přestřelil, co?
- Líbí se mi. - Opravdu?
Nebudete se stydět s někým v takovém klobouku?
- Jistě že ne. - Možná bych si jej měl dát trošku na stranu.
- Je to lepší? - Mnohem lepší.
Takže, jestli se nestydíte...
... co kdybychom si večer vyrazili? Tedy vy, já a klobouk.
Zakorzujeme si po páté Avenue a někam zapadnem.
- Dneska mám špatný den. - Rozumím. Vánoce, rodina...
Měla bych jít zpátky do svého výtahu, nebo mě vyhodí.
Žádný strach. Mám vlivného přítele na personálním.
Znáte pana Sheldrakea?
- Proč? - Pijeme stejné kafe.
Poslal mi vánoční pohlednici. Tady.
Roztomilý obrázek.
Mohl bych s ním promluvit. Zařídit vám povýšení.
- Nechcete být spouštěčem výtahů? - Žebřík nademnou má ještě hodně šprušlí.
Žádný problém. Proč to neprobereme přes svátky?
Zavolám vám, vyzvednu vás, vyrazíme si ven. Opravdu se to takhle nosí?
Myslím, že jo. Tu mláte.
Není moc na stranu? Tahle firma je hodně konzervativní.
Nechci, aby si lidé mysleli, že jsem nějaký estrádní umělec.
Co se děje?
- Zrcadlo. Je rozbité. - Ano, vím.
Mám to tak ráda. Vidím se v něm tak, jak se teď cítím.
.
Telefon.
Ano?
Pardon, minutku.
- Pokud dovolíte, je to osobní. - Pěkné Vánoce.
Ano, pane Sheldrakeu.
Ne, nezapomněl jsem. Stromeček stojí a Tom a Jerry jsou v ledničce.
Ano, pane. Vám také.
.
Hej! Kam jdeš, Buddy?
Párty teprve začíná.
Poslouchej clapče. Mohli bychom zítra odpoledne?
Nemohu ji vzít zase do toho drive-in, auto nemá vyhřívání. Ve čtyři, OK?
.
Hej, Charlie! Dej mě panáka bourbona!
.
Objednej mi drink a já objednám hudbu.
Rum Collins.
Eh.
Rum Collins... a ještě další panďuláček.
.
Máš rád Castra?
Říkám, má rád Castra?
- Co je Castro? - Však víte. Ten hlavoun na Kubě.
- S tím srandovním vousem. - A co je s ním?
Pokud vím, tak je to pěknej dacan.
Před dvěma týdny jsem mu napsala dopis. Ještě neodpověděl.
Skutečně?
Chtěla jsem, aby pustil Mickeyho na Vánoce.
- Kdo je Mickey? - Můj muž.
Je v Havaně, ve vězení.
- Pletl se do revoluce? - To by Mickey nikdy neudělal.
Je žokej. Chytili jej, jak dopuje koně.
Nemůžou všichni vyhrát.
Předvečer Vánoc, a v celém domě
ticho, ani hlásek.
Nic. Ani pohyb.
Jak u blbejch.
- Ženatý? - Ne.
- Rodina? - Ne.
V takovou noc je skličující zůstat v prázdném bytě.
Řekl jsem, že nemám rodinu. Neřekl jsem, že mám prázdný byt.
.
No tak, Fran. Nechej toho.
Chceš tady jenom sedět a fňukat?
Nechceš se mnou mluvit? Neřekneš mně, co je špatně?
Vím, že si myslíš, že to zdržuju, ale když je jeden 12 let ženatý...
... nemůžeš jenom u snídaně říci. "Nechci cukr. Chci se rozvést."
Není to snadné.
A navíc je špatná doba. Děti jsou doma ze školy, tchýně je u nás.
Nemůžu to teď otevřít.
.
To nejsi ty, Fran. Vždycky jsi měla dobrou náladu.
Jsem to já. Šťastný idiot. Milión úsměvů.
No, hned je to lepší. Aspoň se mnou mluvíš.
Na párty se mě dnes stala zajímavá věc.
Srazila jsem se s tvou sekretářkou, Olsenovou.
Však víš - techtle mechtle.
Smála jsem se tak, že jsem chtěla zemřít.
To tě trápí, Fran? Olsenová, to je dávná historie.
Jo, v historii jsem byla vždycky slabá.
Takže jestli si dobře pamatuju. Slečna Olsenová, a potom slečna Rossiová.
Ne, ta byla dřív. Slečna Kochová přišla po slečně Olsenové.
- Fran... - A teď uvažuj.
Nějaké šťastné děvče v budově už se chystá přijít po mně.
OK, Fran. Zasloužil jsem si to.
Ale zeptej se sama sebe: proč chlap běhá okolo tolika děvčat?
Protože je doma nešťastný. Protože je sám. Proto.
Ale to bylo všechno před tebou, Fran. Přestal jsem běhat.
Jak jsem mohla být tak hloupá? Měla jsem to vědět.
Když jsi zamilovaná do ženatého muže, nemáš si líčit oči.
Jsou Vánoce, Fran. Nehádejme se, ano?
- Šťastné vánoce. - Co to je?
Aha. Náš přítel z čínské restaurace.
- Díky, Fran. Raději to nechám zde. - Jo, raději ano.
Ach, mám pro tebe dárek.
Nevěděl jsem, co ti dát. A je to pro mě trochu riskantní, takové nakupování, takže...
Tady máš sto dolarů. Kup si co potřebuješ.
U Bergdorfa mají pěkné tašky z krokodýlí kůže.
Neuvědomil jsem si, že je tak pozdě. Je čtvrt na sedm. Nesmím zmeškat vlak.
Kdybychom neztratili tolik času... Musím domů, nachystat vánoční stromek.
Dobře. Jen jsem si říkala, že když jsem byla placená za...
Nemluv tak, Fran.
- Nesnaž se ze sebe dělat lacinou holku. - Sto dolarů? To není laciné.
Musíš přece platit někoho za půjčování tohoto bytu.
Přestaň, Fran.
Ujede ti vlak, Jeffe.
Jdeš?
Ne, běž. Musím si spravit nalíčení.
Nezapomeň zhasnout. Uvidíme se v pondělí.
Ano. V pondělí.. a ve čtvrtek...
..a zase v pondělí, a zase ve čtvrtek.
Už to nebude nikdy jako dříve, Fran.
Miluji tě.
Opatrně. Rtěnka.
Štastné vánoce.
- Dopij to, zavíráme. - Ale Charlie, ještě je brzy.
- Víš, jakou máme dnes noc? - Vím, Charlie. Já vím.
Pro mě je pracovní.
Hej, vypněte to laskavě, jo? Jděte domů.
V-E-N. Ven!
Kam půjdeme? K vám nebo ke mně?
Můžem jít ke mně. Všichni ostatní tam chodí.
Chudáček Mickey. Když jen pomyslím, jak je tam sám samotinký ve vězení..v Havaně--
Chcete vidět jeho fotku?
Ani ne.
Je sladkej. Měří 5 stop, váší 2.99 liber.
Jako malá čivava.
- Můžu se vás zeptat na něco osobního? - Ne.
Máte galánku?
Jednu znám, ale není má.
- Pořád ji máte v hlavě, že? - Pořád ji mám v hlavě? Patrně mě neznáte.
- Neznám vás vůbec. - Odpusťte prosím.
C.C. Baxter. Mladší vedoucí administrativy, Absolvent školy Arthura Murraye... a milovník.
Paní MacDougallová. Pro vás Margie.
Tudy, paní MacDougallová.
Tomu říkám pelíšek!
Paní MacDougallová, musím vás varovat...
...že jste tu sama s nenapravitelným erotomanem.
- To jsou vtipy! - Zeptejte se sousedů.
Až se naplní můj čas, což se může stát takhle...
...přislíbil jsem své tělo Kolumbijské univerzitní nemocnici.
Dží! Při tom pomyšlení mi přeběhl mráz po zádech.
Ještě mě nedostali, kotě. Nalámej v lednici něco ledu.
ať už nemarníme čas... přípravami.
Hned jsem zpět milovníku.
Fajn, slečno Kubeliková. Vstávat.
No tak. Čas pobytu vypršel.
Vedení hotelu by uvítalo, kdybyste odsud laskavě vypadla.
Měl jsem vás rád. Dokonce víc než rád. Ale mezi námi je konec, tak zmizte.
V-E-N, ven!
No tak, vzbuďte se.
Proboha.
Slečno Kubeliková?
Zlomila jsem si nehet, když jsem chtěla nabrat led.
Měl bysis pořídit novou ledničku.
Nemyslela jsem tím hned teď!
Doktore Dreyfussi.
Doktore!
Mám v bytě dívku, spolykala nějaké prášky na spaní a nemůžu ji probudit.
- Jen si vezmu svou brašňu. - Rychle!
Pojď sem milovníku. Proč tu pořád pobíháš?
Prošmajdáš si polobotky.
- Ne tak zhurta! - Dobrou noc.
- Dobrou noc?! - Večírek skončil.
Cože? Udělala jsem něco špatně?
Je to naléhavé. Uvidíme se někdy jindy.
Tahle ne. Tam, doktore.
- Co se tu u všechvšudy děje? - Mohla byste prosím jednoduše vypadnout?!
Mé topánky!
"Milovník"! "Erotoman!"
Tady máte. Zavolejte si z budky vašemu muži na Kubu.
To si pište, že zavolám! A až mu povím, co jste mi provedl, rozbije vám hubu!
Chrapůň!
Bude v pořádku, doktore?
- Kolik pilulek bylo v té lahvičce? - Polovina. Zhruba tucet.
- Musí do nemocnice? - Pomůžete mi?
- Do koupelny. - Co chcete dělat?
Dostat ty léky z jejího žaludku, pokud není pozdě.
Raději postavte na kávu a modlete se.
Vezměte mou brašňu.
Vyhrňte jí pravý rukáv.
Podržte to.
Dobré žíly.
Nechcete mi říct, co se stalo?
Já nevím. Totiž, ani jsem tu nebyl.
Víte, já a ona... trochu jsme se nepohodli.
Nebylo to nic vážného. Milenecká hádka, dalo by se říct.
Takže jste vyšel ven a sbalil jinou dámu.
- Přibližně, ano. - Vy jste opravdu dáreček, Baxtere.
To teda jo.
Přijít o půl hodiny později, měl jste tu vánoční dárek.
Nasypte do hrnku dvě lžičky voňavých rozemletých kávových zrnek, zalijte vodou z té pískající nádobky a přineste sem.
Chce to čerstvý vzduch. Otevřete okna.
Jak se jmenuje?
Slečna Kubeliková. Fran.
Fran, já jsem lékař. Jsem tu, protože jste spolykala hodně prášků na spaní.
Rozumíte tomu, co říkám?
Fran, jsem doktor Dreyfuss. Chci vám pomoci.
Spolykala jste všechny ty prášky. Vzpomínáte si?
- Prášky na spaní. - Přesně tak, Fran. A já jsem lékař.
- Lékař? - Doktor Dreyfuss.
Dreyfuss.
Ještě kávu.
A teď ještě jednou. Jak se jmenuju?
Doktor... Dreyfuss.
A co se vám stalo?
Já--
Snědla jsem prášky na spaní.
Víte, kde jste?
- Ne. - Ale víte, Fran. Soustřeďte se!
Já nevím.
Víte, kdo je tohle?
Podívejte se na něho.
Pan Baxter. Devatenácté podlaží.
Zdravím vás, slečno Kubeliková.
Pane? Slečno? Ta zdvořilost!
Pracujeme ve stejné budově. Snažíme se udržet to v tajnosti.
Co tu děláte?
Nevzpomínáte? Byli jsme spolu na firemním večírku.
Ovšem. Vánoční večírek.
- Slečna Olsenová. - Přesně tak.
Jak jsem vám řekl, pohádali jsme se. O tohle šlo.
Slečna Olsenová. To je dívka, která tu bývala předtím.
Tomu nerozumím.
Hlavní věc je, že jsem přišel včas a vy budete v pořádku. Že, doktore?
Jsem tak unavená.
No tak. Vypijte tohle.
Prosím... nechte mě spát.
Ne, teď nemůžete spát, Fran! Otevřete oči!
Budeme s ní chodit.
Musíme ji udržet vzhůru ještě několik hodin. A teď do toho, Fran, chodit, chodit!
Jedna, dva, tři, čtyři!
Levá, pravá, levá, pravá...
...levá, pravá a zpět!
A...Jedna, dva, tři, čtyři!
Už vám to jde! Jedna, dva, tři, čtyři!
Chodit, Fran! Jedna, dva, tři, čtyři!
Jedna, dva... a zase zpátky.
A... levá, pravá, levá, pravá.
Bude se budit a usínat dalších 24 hodin.
Samozřejmě bude mít výstavní kocovinu, až se vzbudí.
Jen ať je v pořádku.
Tyhle případy jsou náročnější pro doktora, než pro pacienta. Měl bych si nechat platit od 0,62137119223733 kilometru.
- Zbyla ještě káva? - Jo, jistě.
Jak se píše její příjmení?
Kubeliková. Dvě "k"
Jakou má adresu?
Kde bydlí?
Proč to chcete vědět, doktore?
- Nemusíte to hlásit, že ne? - To jsou předpisy.
Ale tohle nebylo úmyslné. Musela toho hodně vypít. Sama nevěděla, co dělá.
Nebyl tu dopis na rozloučenou, ani nic podobného.
- Věřte mi. Nemyslím na sebe. - Skutečně?
Má rodinu. Navíc jsou tu lidé v kanceláři.
Nemůžete zapomenout, že jste doktor, a říci si, že jste tu jako soused?
Myslím, že jako lékař nemůžu dokázat, že to nebyla nehoda.
Ale jako soused bych vás nejradši kopal v prdel kolem celého bloku.
- Můžu si trochu zavdat z téhle? - Poslužte si.
Nevím, co jste té dívce provedl,...
...ale muselo to souviset s tím, jaký život vedete.
Žijte nyní, plaťte později. Diners Club!
Kdy konečně dospějete, Baxtere? Buďte mensch.
- Víte, co tím myslím? - Ne tak docela.
Mensch. Lidská bytost!
Tentokrát jste se vyháčkoval snadno. Měl jste štěstí.
Ale vyhráno není, protože většina z nich to zkusí znovu.
Víte, kde mě najdete, kdybyste potřeboval.
Pane Baxtere! Otevřete konečně.
Och.
- Paní Liebermanová - A koho jste čekal? Vánoční stromeček?
Co se tu v noci dělo?
- V noci? - Ty kroky! Dup, dup, dup!
- Možná vojenské manévry? - Tuhle společnost již nikdy nepozvu.
Takhle dopadnete, když pronajímáte pokoje svobodným mužům. Nespala jsem ani deset minut.
- A jsem si jistá, že jste probudil doktora Dreyfusse. - Nemějte starosti. Musel k nějakému případu.
Varuji vás, pane Baxtere. Toto je slušný dům, žádný hampejz.
Jdeme Oskare.
Haló, chci White Plains, New York. Pan JD Sheldrake.
Soukromý hovor prosím.
Pět, čtyři, tři, dva, jedna--
Letí!
Já zvednu ten telefon.
Tatínku, co kdybysme dali do špičky rakety mouchu?
- Zkusit, jestli se vrátí živá. - To je nápad.
Možná bysme tam měli dát dvě mouchy a zjistit, jestli se budou na oběžné dráze rozmnožovat.
- Zjistit co? - Jestli se rozmnoží. Budou mít potomstvo, chápeš?
- Malé mušky. - Oh. Oh!
- To je pro tebe tatínku. - Děkuji, Jeffe.
Pan Baxter. Soukromý hovor.
Pojď. Pomůžeš mi s mouchama.
- Haló? Co pak máte na srdci, pane Baxtere? - Něco se stalo.
Měl byste co nejrychleji přijít do mého bytu.
- Oč jde? - Nechci se o tom bavit po telefonu.
Víte, ta slečna...víte koho myslím V noci jsem ji tu našel.
- Předávkovala se prášky na spaní. - Cože?!
- Kdo to volá, Jeffe? - Jeden zaměstnanec měl nehodu.
Nevím, proč mě musejí otravovat i o vánocích..
Ano Baxtere.
Řekněte mi, jak je to vážné.
Jednu chvíli to s ní vypadalo zle, ale teď už spí.
Napadlo mě, že byste tu chtěl být až se probudí.
To není možné. Budete to muset zvládnout sám, Baxtere.
- Spoléhám na vás. - Ano, pane. Rozumím..
Napsala dopis. Chcete, abych ho otevřel a přečetl vám ho?
To.. to byl jen návrh.
Nemějte obavy. Vaše jméno jsem z něho odstranil, takže by neměly nastat potíže.....
...s policií nebo s novináři.
Lékař je můj přítel, takže v tomto ohledu jsme měli štěstí.
Vlastně si myslí, že je to má dívka.
Prostě na to skočil.
Okolí mě má za sukničkáře.
Samozřejmě to ještě není za námi. Může se stát, že to zkusí znovu.
Ano, pane. Udělám pro to vše. Nějakou dobu jí potrvá, než zas bude při síle...
...a já patrně budu mít problémy s bytnou
Ano, pane Sheldrake. Nechám ji u sebe, jak jen to půjde.
Mám jí od vás něco vyřídit?
Dobře..., něco si vymyslím.
Ano pane. Nashledanou pane Sheldrake.
Promiňte.
- Je mi to líto, pane Baxtere. - Proč neležíte v posteli?
Nevěděla jsem... ani mě nenapadlo, že by to mohl být váš byt.
Tady. Pomohu vám.
Já se tak stydím.
Proč jste mě jednoduše nenechal zemřít?
Neplácejte nesmysly! Jste teď trochu přecitlivělá, ale budete zas v pořádku.
Ach
Ach, má hlava. Připadá mi, že v ní buší tisíc malých trpaslíků.
- Kolik je hodin? - Dvě.
Mé šaty. Musím jít domů.
Nejste schopná jiné cesty, než cesty zpátky do postele.
- Nevadí vám, že tu jsem? - Samozřejmě, že ne. Já--
Společnost o svátcích potěší.
- Přeperu vás, slečno. - Chci si jen vyčistit zuby.
Ach tak.. samozřejmě. Snad mám nový kartáček.
Tohle si oblečte.
- Co takhle snídaně? - Ne, nic nechci.
Připravím vám trochu kávy.
Aj, káva úplně došla. V noci jste jí vypila hodně.
Okamžik.
Paní Dreyfussová, neměla byste trochu kávy?
- A pomeranče a několik vajíček? - Vajíčka by chtěl! Vajíčka a pomeranče!
Bič na vás! Doktor přede mnou nemá tajnosti.
Ubohá dívka. Jak jste to mohl udělat?
Ja jí nic neprovedl. Čestné slovo. To je jen--
Scházíte se s holkou párkrát do týdne, abyste si povyrazil a ona si hned myslí, že se rozvedete.
Sedmilháři! Pro vás bych nehnula ani prstem!
Ale pro ni se něco k jídlu najde.
Kam to voláte?
Sestře. Chci jí říct, co se mi stalo.
Počkejte chviličku! Nejdřív si o tom promluvme. Co jí chcete říct?
- Vlastně nevím. - Tak byste si to měla lépe rozmyslet.
Nejspíš bude chtít vědět, proč jste včera večer nepřišla domů.
Řeknu jí, že jsem strávila noc u kamarádky.
- U které? - U jedné z kanceláře.
- Kde jste teď? - V jeho bytě.
- V jeho bytě? - V jejím bytě.
- Jak se jmenuje ta přítelkyně? - Baxterová.
- Křestní jméno? - Slečna.
- Kdy se vrátíte domů? - Jakmile se postavím na nohy.
- Bolí vás nohy? - Ne, žaludek.
- Žaludek? - Vždyť jste mi ho vypumpovali!
Nebudete volat nikomu, dokud vám nevyženeme trpaslíčky z hlavy.
Budou se o mě bát. Můžou zavolat na policii.
Musíme být opatrní. Nechceme do toho nikoho namočit.
Pan Sheldrake je přece ženatý.
Dík, že jste mi to připomněl!
Tahle jsem to nemyslel.
Před chvílí jsem s ním telefonoval. Má o vás velkou starost.
Ten na mě uplně sere.
- Mýlíte se. Řekl mi -- - Je to lhář.
Ale to není to nejhorší.
Nejhorší je, že ho pořád miluju.
Ach, to bude paní Dreyfussová.
Vzpomínáte si na toho lékaře? To je jeho žena.
Tak kdepak je oběť?
Lotře Babinskej!
- Tak, mladá dámo, je vám dnes lépe? - Nevím. Motá se mi hlava.
Na to je nejlepší kuřecí polévka a šálek čaje.
- Ne děkuju. Nemám hlad. - No tak. Hezky papejte.
Vy tu asi nemáte takovou věc jako je ubrousek, že ne.
- Mám papírové ručníky. - Bítníku.
U mě v kuchyni, třetí šuplík, pod stříbrným tácem jsou ubrousky.
Ano, paní Dreyfussová.
Tak na co čekáte? Na zpívané přání?
- Nemohu jíst. - Musíte jíst.
A musíte se uzdravit a musíte na něj zapomenout.
Když se sem stěhoval, vypadal jako slušný chlapec.
Čistý a upravený. Hotový Ivy Leaguer.
Najednou je z něj Král Farouk s pitkami, s cha-chou.
Bez ubrousků.
A taková dívka jako vy. To si chcete do konce života brečet do nudlové polévky?
Komu tím pomůžete? Teď mě poslouchejte.
Najděte si hodného, solidního muže, možná vdovce...
...a usaďte se, místo abyste se cpala prášky na spaní.
Proč? Pro koho? Pro nějakého floutka?
Pst.
Nese se jeden ubrousek. Kdyby tak ještě bylo šampaňské na které ho dát.
- Co jsem vám říkala? - Už se nemusíte zdržovat paní Dreyfussová.
- Talíře umyju. - Vy byste je rozbil. Vrátím se pro ně.
Kdyby si dovoloval, křičte.
- Nevypadá to, že vás má v lásce. - Nevadí.
V jistém smyslu mi to i lichotí.
No že si někdo myslí, že by mohla dívka jako vy udělat něco takového kvůli člověku jako jsem já.
Nenašel jste tu něco? Obálku?
Ano. Mám ji.
Nemyslíte, že by bylo lepší ji zničit, aby se nedostala do špatných rukou?
Otevřete ji.
Je tu jen stodolarová bankovka.
Ano. Dohlédnete na to, aby ji dostal pan Sheldrake?
Jistě.
Odnesete to, prosím?
Mám vám sem přinést televizi?
- Hrajete gin rummy? - Nehraju moc dobře.
- Já ano. Přinesu karty - Nemusíte mě bavit, pane Baxtere..
Dělám to rád... Mám rád společnost, víte.
Hádejte, co jsem dělal o minulých vánocích. Poobědval jsem v bufetu, šel do zoo...
...a pak přišel domů a uklidil po panu Eichelbergerovi.
Měl tu malou vaječňákovou párty.
A tento rok jsem o krok dál.
Tři křížem. Piky dvojnásobek.
Vyšší rozdává.
Šest? Osm.
Myslím, že všechno vzdám.
Vzdáte co?
Proč se vlastně lidé zamilovávají?
Vím, co myslíte.
Královna.
- Nechci ji. - Vemte si kartu.
Jak tomu říkáte, když se někomu neustále stávají dopravní nehody?
- Rizikové pojištění? - To jsem já a muži.
Máěla jsem smůlu od prvníno nádechu. Poprvé jsem se líbala na hřbitově.
Na hřbitově?
V patnácti letech. Chodívali jsme tam kouřit.
Jmenoval se George a nechal mě kvůli mažoretce.
Mám gin.
To je 10, 20... 36. A 25, to dělá 61 a dva kyblíčky.
Mám úžasný talent zamilovávat se...
...v nesprávný čas, na nesprávném místě, do nesprávného člověka
Kolik jich bylo?
Tši.
Ten poslední byl u nás v Pittsburgu šéfem továrny na hračky .
Našli v jeho účetnictví nějakou drobnou chybičku.
Chtěl, abych na něj počkala. Propustí ho v roce 1965.
Snímáte.
Tak jsem přijela do New Yorku a nastěhovala se k sestře. Vdala se za taxíkáře.
Zapsali mě do kurzů pro sekretářky, a pak jsem se ucházela o místo v pojišťovně.
Ale nezvládla jsem test v psaní na stroji.
- Píšete pomalu? - Ne, píšu jako blesk.
Jen neznám pravopis.
Tak jsem dostala pár bílých rukaviček a uvízla ve výtahu.
A tak jsem potkala Jeffa.
Ach bože, jsem si odporná.
Co dál?
Chopte se karet. Jste na řadě.
Když jste s ním mluvil, byl hodně rozrušený?
Pan Sheldrake? Ano, velmi.
Možná mě miluje a jen to nedokáže řict své ženě.
Jsem si jist, že je to tak.
- Opravdu si to myslíte? - O tom není pochyb.
Podáte mi, prosím, blok a pero?
- Nač? - Napíšu paní Sheldrakeové.
- Cože uděláte? - Jako žena ženě.
- Určitě to pochopí. - Nemyslím, že je to dobrý nápad.
- Proč ne? - Za prvé, neumíte pravopis.
Za druhé, jestli něco takového uděláte, budete se nenávidět.
Nemám se ráda ani tak.
Tady jsou karty. Hrajem
- Musím? - Vyhrajete. Mám hrozné karty
- Opravdu chcete odhodit tuhle? - Jistě.
Gin.
10, 20, 40, 52 a 25... 77.
Piky zdvounásobují... 154.
Dohráno. Dvě hry.
Dobrá, dobrá paní Dreyfussová.
- Nazdar Baxtere. - Co chcete?
Co chci? Počkej chvilku.
- Dovnitř nemůžete! - Co se s tebou děje, Buddy?
Mám zde rezervováno na čtvrtou hodinu, vzpomínáš?!
Nemůžete tady zůstat. Vemzměte své šampaňské a jděte.
Nechci na tebe doléhat vahou svého postavení, ale té mladé dámě jsem již řekl, že je vše připraveno.
Půjdete sám, pane Kirkeby, nebo vás musím vyhodit?
Buddy, Buddy, proč jsi to neřekl hned?
- Máš tu nějakou kočičku, co? - Teď už vypadnete?
Hej! No tak! Na co čekáme? Otevřte mi laskavě!
Mildred!
- Kde to vázne? - Poslouchej, co si takhle udělat večírek ve čtyřech?
Ne!
Naprosto chápu.
Takže jsi trefil jackpot, Buddy? Myslím tím Kubelikovu cenu.
Bez obav. Nikomu neřeknu ani slovo.
Jen tak dál.
Kdo to byl?
Jen někdo přinesl lahev šampaňského. Dáte si?
Mohl byste otevřít to okno?
- Ať vás to ani nenapadne slečno Kubeliková. - Chci jen trochu čerstvého vzduchu.
Jsme v prvním poschodí. Nanejvýš si zlomíte nohu.
Tak mě zastřelí. Jako koně.
Prosím, musíte mi slíbit, že neprovedete nějakou hloupost.
- Komu by na tom záleželo? - Mně.
Proč se nikdy nezamiluju do někoho hodného, jako jste vy?
Ehm, --
Někdy se to rozdrobí... jako sušenky.
Spěte.
- Dobrý den, pane Sheldrake. - Slečno Olsenová, pojďte do mé kanceláře, prosím.
- Užil sis vánoce? - Úžasně! Máš na tom velkou zásluhu!
Tvůj žoviální rozhovor se slečnou Kubelikovou na předvánočním večírku.
- Promiň Jeffe. Víš, že štamprdlátko si neodepřu. - Mohla by sis odepřít tu svou upovídanost.
- Už se to nestane - To bych řek, že ne.
Zařídím, aby ti ještě vyplatili měsíční mzdu.
Správně, slečno Olsenová. Propouštím vás.
Propustils mě už před čtyřmi lety, Jeffe.
Bylo docela kruté, že jsem musela sedět venku a vidět procházet všechny tvé další objevy.
Uvítal bych, kdybyste odtud odešla co nejdříve.
Ano, pane Sheldrake.
Ústředna? Tam pan Sheldrake. Zjistěte mi prosím soukromé telefonní číslo pana Baxtera.
Pracuje v hlavní účtárně.
- Haló? - Haló. Jeff Sheldrake. Můžete mluvit?
Ano. Je ve sprše.
- Je jí dobře, sbírá se. - Dobře.
- Potřebujete něco? Peníze? - Ne, děkuji, pane Sheldrake.
Vlastně mám já peníze pro vás. Nějakých sto dolarů.
Aha.
- Mohu-li pro vás něco udělat... - Pro mne? Nemyslím.
Ale doufal jsem, že byste mohl něco udělat pro ni.
Co například? Vžijte se do mé situace.
Jak jí mohu pomoci? Mám svázané ruce.
No... aspoň s ní můžete promluvit.
Zavolám ji k telefonu. A prosímvás, s citem.
Máte hovor!
- Pro mne? - Ano. Pan Sheldrake.
Nechci s ním mluvit
Myslím, že byste měla..
Stejně musím doběhnout pro nějaké jídlo. Není tu nic, než mražená pizza.
Jsem hned zpátky OK?
Ahoj Jeffe.
- Ano, jsem v pořádku. - Proč jsi to udělala, Fran?
Je to dětinské a nic se tak nikdy nevyřeší.
Měl bych se na tebe zlobit za to, jaks' mě vyděsila.
Ale nechme to všechno plavat a předstírejme, že se to nikdy nestalo, co říkáš?
Fran?
Jsi tam, Fran?
Samozřejmě že tu nejsem,.. protože se to nikdy nestalo.
Nikdy jsem si nevzala ty prášky. Nikdy jsem tě nemilovala...
...dokonce jsme se vůbec nepotkali.
- Nepřeješ si to přesně takhle, Jeffe? - Víš dobře, že jsem to takhle nemyslel.
Jen se uzdrav. Poslouchej sestřičku. Vlastně Baxtera.
Uvidíme se, jak jen to půjde. Sbohem, Fran.
Haló, paní Sheldrakeová, tam slečna Olsenová.
Ano, děkuji. Chtěla bych s vámi poobědvat.
Nevím, jestli je to důležité, ale může to být pro vás poučné,
Týká se to vašeho manžela.
Ujednáno. V jednu hodinu, Longchamps, Madison, devětapadesátá..
Bez obav. Jdu.
Byl to jen soukromý hovor.
Tady máš bůra.
Jedu dolů.
Ach, pane Baxtere! Jsem ráda, že jste dorazil.
- Právě jsem chtěla jít pro rezervní klíč. - Na co?
Z vašeho bytu je cítit plyn.
Plyn?!
Slečno Kubeliková?
Slečno Kubeliková!
- Jste v pořádku? - Jistě!
- Co je tu tak cítit? - Plyn. Nepustila jste ho snad?
Ano, dala jsem vařit vodu, abych mohla z šatů smýt skvrny od kávy
- Pustila jste ho, ale nezapálila hořák. - Myslíte?
V tomhle domě se to dělá. Hej, co děláte s tímhle?
Prala jsem si punčochy, tak mě napadlo, že vám zároveň vyperu ponožky
- Aha, děkuji. - Zvláštní je, že jsem našla pouze tři a půl páru
Zdejší obyvatelé jsou trochu nepořádní.
To bych řekla. Co dělá tenisová raketa v kuchyni?
Tenisová raketa? Aha, už si vzpomínám. Měl jsem den italské kuchyně.
Cedil jsem přes ni špagety.
- Proč ne. - Jsem vlastně zatraceně dobrý kuchař.
- Jsem jen špatný hospodář. - To tedy jste.
Když jsem urovnala pohovku, našla jsem šest sponek do vlasů, rtěnku...
...pár falešných řas a brčko ze Stork klubu.
Jsem jen člověk, který neumí říct ne.
- Nemyslím děvčatům, ale... - ...lidem, jako je pan Sheldrake.
- Taknějak. - Přesně tak.
- On si jen tak vodí. - Prosím?
Někteří lidé tahají za provázky a jiní se nechají vodit.
A vědí o tom, ale nemohou s tím nic dělat.
To bych neřekl.
Co byste ráda k včeři, co?
Hej. Cibulačku s nakládaným chřestem--
Opravdu bych měla jít domů.
- Rodina už musí šílet. - Ještě nemůžete odejít.
Doktor říkal, že trvá 48 hodin, než to vypotíte.
Jak dlouho trvá, než vypotíte člověka, kterého máte pod kůží?
Leda by na to vymysleli nějakou odsávačku.
Vím, jak se cítíte, slečno Kubeliková, ale není to konec světa.
Prožil jsem si totéž.
- Vy také? - Vlastně ne tak docela.
Chtěl jsem k tomu použít pistoli.
- Kvůli dívce? - Ještě horší. Byla to žena mého nejlepšího přítele.
Byl jsem do ní blázen. Ale věděl jsem, že je to beznadějné a rozhodl se to všechno skončit.
Koupil jsem si ve frcu pětačtyřicítku a odjel nahoru do Eden Parku.
- Znáte Cincinnati? - Ne, neznám.
Nevadí, nevadí. Zaparkoval jsem a nabil pistoli--
Zastřelit se není tak lehké, jak by se dalo soudit z černé kroniky v novinách.
Prostě nevíte, kam se střelit. Sem, sem, sem?
- Víte, kam jsem nakonec střelil? - Kam?
- Sem. - Do kolena?
Ano! Seděl jsem tam, rozmýšlel se,
přišel policajt, protože jsem špatně zaparkoval.
Zkoušel jsem schovat pistoli pod sedadlo a ona vystřelila.
- To je strašné! - Jo. Rok jsem to koleno nemohl ohnout.
Ale do tří týdnů jsem na ni zapomněl.
Pořád žije v Cincinnati. Má čtyři děti a přibrala 9071,82 gramů.
Každé vánoce mi posílá ovocný koláč.
Nevymyslel jste si to, abyste mi zvedl náladu?
Jistě že ne! Zde je koláč.
- Chcete vidět to koleno? - Ne, děkuji.
Chlapcům v kanceláři by mohlo vrtat hlavou, odkud to vím.
Ať si! Jdu uvařit oběd! Ovocný koláč jako zákusek.
Vy jen seďte a odpočívejte. Dnes jste si zažila své.
Ano sestři.
- Mohu vám pomoci? - Hledám liftboye, slečnu Kubelikovou.
- Já také. Dnes ráno se neozvala - Neozvala? Kdo je tady za to odpovědný?
Zeptejte se v kanceláři. 21. patro - pan Dobisch
Dík.
Včera večer jsem chtěl vzít Sylvii do bytu a hádej, koho schovával v ložnici.
- Koho? - Kubelikovou.
Děláš si srandu? Náš Buddy a Kubeliková spolu trávili chvilku?
Chvilku? Spíš víkend. Ani jeden dnes nepřišel do práce.
Mají neomluvené hodiny,co?
Navíc mě štve, že upíjeli moje šampaňský...
...zatím co jsem se se Sylvií šoural po Guggenheimově muzeu.
- Pan Dobisch? - Tak jest.
Jsem Karel Matuška. Moje švagrová tu obsluhuje jeden z výtahů. Fran Kubeliková.
- Slečna Kubeliková? - Znáte ji?
Samozřejmě. Máme mnoho zaměstnanců, ale jsme jako jedna velká, šťastná rodina.
Bydlí s námi a moje žena je nervózní, protože Fran nebyla už dva dny doma.
Skutečně?
Tak jsme doufali, že tady někdo bude vědět, co se s ní stalo.
Rozumím.
Co myslíš, Aleši? Pomůžeme pánovi?
Proč ne? Nic Buddymu nedlužíme.
Správně. Co pro nás Buddy poslední dobou udělal?
Kdo je Buddy?
- Převlékneme se k obědu? - Ne. Zůstaňte, jak jste.
- S tou raketou to opravdu umíte. - A tohle je můj bekhend.
Za chvíli budu servírovat karbanátky.
- Mám zapálit svíčky? - Rozhodně, příjemné posezení.
# Karboš
# Karbínek
- Vidím, že jste nakoupil ubrousky. - (čert ví, co plácnul).
Žil jsem jako Robinson Clouseau.
Trosečníkem mezi osmi miliony lidí.
A jednoho dne jsem objevil stopu v písku.
...a byla vaše...
Oběd pro dva je úžasná věc.
- Obvykle jíte sám? - Ne, někdy jím s Edem Sullivanem.
Nebo s Dinah Shore nebo Perrym Como.
Taky s Mae West. Tenkrát byla o dost mladší. Ať slouží.
- Ať slouží. - Víte co budeme dělat po večeři?
- Nádobí. - Myslím až po tom.
- Co tedy? - Nemusíte, jestli nechcete.
- Nemusím? - Dohrajeme tu partičku ginu.
Takže si udržujte hlavu čistou.
Protože nechci mít navrch, jako včera v posteli.
- Baxter? - Ano.
Co je s tebou Fran? Zapomněla jsi, kde bydlíš?
- Můj švagr, Kája Matuška. - Těší mě, pane Matuš--
- Oblíkni se. Dole mám taxíka. - Počkejte. Vím, co si myslíte, ale--
Do toho, co děláš, mi nic není. Už jsi plnoletá.
- Ale tvá sestra si myslí, že jsi coura. - My se jen chystali jíst!
Nebýt přítomnosti dámy rozmašíruju ti xicht.
Jak chceš Karle! Obléknu se.
Dáte si Martini?
A co takhe špagety s karbanátkovou omáčkou, které jsem uvařil?
Vaše švagrová je prostě skvělá.
Taxikaření v New Yorku usí být pro silné povahy. Zácpy a tak...
Nazdar Baxtere. Jak se vede pacientovi?
Nooo, je mi dobře, doktore.
Ne ty. Slečna Kubeliková.
- Co je se slečnou Kubelikovou? - Tohle je pan Matuška. On... má dole taxík.
- Co bylo s Fran? - Nic. Jen malá nehoda.
- Co tím myslíte, nehoda? - Taková... takové nehody jsou běžné.
Jaké nehody? Co vy jste vlastně za doktora?
Ne ten! Jen jí vypláchl žaludek
- Kvůli čemu? - Vzala jsem si prášky na spaní, ale už je mi dobře.
- Proč jsi si vzala prášky na spaní? - Kvůli mě.
Kvůli vám?
Kvůli komu jinému?
Nech ho být!
Ach vy blázínku. Vy blázne zatracený.
- Jdeme Fran. - Sbohem, pane Baxtere.
Sbohem doktore.
Nechci být škodolibý, ale mezi námi, ta facka visela ve vzduchu dlouho.
Do zítřka vám vyskočí modrák.
Přinesu si brašnu.
Neobtěžujte se, doktore.
Vůbec to nebolí.
Kancelář pana Sheldrakea? Tam CC Baxter.
Řekněte mu prosím, že bych rád, aby mě přijal. Je to důležité.
Zavolejte mi zpět, prosím.
Pane Sheldrake, mám pro vás dobré zprávy.
Ta nepříjemnost je za vámi.
Slečnu Kubelikovou beru do své náruče.
Je to tak, miluju ji.
Myslel jsem, že byste měl být první, kdo se to dozví.
Je jasné, že jinechcete opravdově a já ano.
Bude to znít opovážlivě, ale ona potřebuje někoho jako jsem já.
Myslím, že tak to bude nejlepší.
Práce všeho druhu.
Ano?
Hned jsem tam.
Pane Sheldrake, mám pro vás dobré zprávy.
Ta nepříjemnost je za vámi.
19.
- Zdravíčko, kamarádíčku. Co se ti stalo? - Praštily tě lítačky?
- Nebo snad taxík? - Ten chlapík ho ale musel praštit.
To jo. Je úplně perplex. Trpí samomluvou.
27.
Ty dva dny strávila u mě...
...a mně došlo, jak jsem byl doposud osamělý.
Ale díky vám jsem nyní finančně zabezpečen a mohu si ji vzít.
Jestli se ovšem kdy smířím s její rodinou.
Dobré ráno. CC Baxter.
- Je tu pan Baxter. - Ať vstoupí.
Pane Sheldrake, mám pro vás dobré zprávy.
A já pro vás, pane Baxtere.
- Ta nepříjemnost je za námi. - Pane?
Vím, jak jste se strachoval o slečnu Kubelikovou. Už dál nemusíte.
Postarám se o ni.
- Postaráte se o ni? - Tak tak
Vystěhoval jsem se z domu.
Budu bydlet ve městě, v Athletic klubu.
- Opustil jste svou ženu? - Jestli to chcete vědět, propustil jsem sekretářku.
Sekretářka šla za mou ženou a ta propustila mě. Není to jako pěst mezi oči?
J..o.
A vaše novinky, Baxtere?
Týká se to slečny Kubelikové. Už se cítí dobře, tak se vrátila domů.
Báječně. A nemyslete si, že jsem zapomněl, co jste pro mě udělal.
Pojďte za mnou.
Posaďte se. Vyzkoušejte si ho.
- Líbí se vám? Je to celé vaše. - Moje?
Můj asistent byl přeložen do Denveru a vy zaujmete jeho místo.
Co je s vámi? Nevypadáte příliš nadšeně.
Stalo se mnoho věcí. A tak rychle.
Jsem velmi potěšen. Obzvlášť kvůli slečně Kubelikové.
Myslím, že je to dívka, která by se měla vdát za... někoho.
Jistě, jistě. Ale nejdřív vusí dojít k majetkovému vyrovnání. To je šest týdnů v Renu.
Mezitím si budu užívat jako svobodný muž.
A Baxtere, teď můžete obědvat v jídelně pro manažery.
To je jedno z privilegií, které se pojí s timto místem.
Také získáte příjemný bonus v podobě soukromé toalety.
Řekněte, co se vám stalo, Baxtere.
- Taky jsem dostal pěstí mezi oči. - He?
Dobrý večer, pane Baxtere.
...
Slečno kubeliková... jak se cítíte?
- Je mi fajn. Co vaše oko? - Ale jo.
- Co váš byt? - Vše při starém.
- Nedohráli jsme tu partii ginu. - Já vím.
Předpokládám, že víte o panu Sheldrakeovi.
Že opouší ženu? Ano. Mám radost kvůli vám.
- Nemyslela jsem si, že to udělá. - Říkal jsem vám to celou dobu.
- Mýlila jste se v něm. - Je to tak.
Mýlila jste se i ve mně.
Jak jste říkala o těch, kteří tahají za provázky a jiných co se nechají vodit.
Pan Sheldrake nevyužíval mě. Já jsem využíval jeho. Vidíte?
Před měsícem jsem seděl za stolečkem v 19. patře. Teď sedím za stolem v sedmadvacátem.
Kancelář ve dřevě. Tři okna.
Takže všechno nakonec dopadlo, jak jsme oba chtěli.
Ano. Chcete mě doprovodit do podzemky?
Ne, děkuji. Vlastně... Popravdě řečeno, mám dnes večer rande.
- Nemáte schůzku s panem Sheldrakem? - Ne. To víte, drby.
Rozhodla jsem se, že bude lepší, když se nebudeme vídat, dokud se všechno neusadí. Rozvod a tak.
To je moudré.
- Dobrou noc, pane Baxtere. - Dobrou noc.
- Baxtere, máte minutku? - Ano, pane Sheldrake.
- Tady máte. - Poníženě děkuji.
Mám tady výsledky výzkumu zaměstnanců. 37 % žen odchází kvůli vdavkám a 22 %..
Baxtere, pracujete přespříliš. Je Silvestra! Povolte trochu kravatu!
- Ano pane. - Předpokládám, že dnes večer budete oslavovat.
- Přirozeně. - Chci si vyjít se slečnou Kubelikovou.
- Konečně jsem ji přemluvil. - Ach tak.
Jediná vada na kráse je, že ještě bydlím v přísně pánském Athletic klubu, takže--
Mohl byste?
- Mohl bych co? - Nový klíč od bytu.
Když jsme se tenkrát se slečnou Kubelikovou trochu nepohodli,...
- ...vyhodil jsem ve vlaku klíč z okna. - Velmi chytré
Takže teď si budu muset půjčit váš klíč.
- Je mi líto pane Sheldrake. - Co tím myslíte, je mi líto?
Do mého bytu si nikoho vodit nebudete.
- To není jen tak někdo. To je slečna Kubeliková. - Slečnu Kubelikovou obzvlášť.
- Co to má zase znamenat? - Žádný klíč.
Baxtere, přivedl jsem si vás do týmu, protože jsem si myslel, že jste bystrý mladík.
Uvědomujete si, co způsobujete? Ne mě, ale sám sobě?
Obyčejně trvá léta, než se vypracujete do 27. poschodí.
Ale na ulici se můžete ocitnout během 30ti vteřin.
- Kapišto? - Kapiši.
Tak co uděláme?
- Teď jste zabystřil. - Děkují vám, pane.
- Baxtere, dal jste mi špatný klíč. - Nedal.
Je to klíč od soukromé toalety.
Nebudu ho potřebovat, protože tady na to zcela veřejně kašlu.
- Co to do vás vjelo? - Jen se řídím radamy svého lékaře.
Rozhodl jsem se, že budu mensch. Víte co to znamená? Lidskou bytostí.
- Počkejte, Baxtere. - Staré úplatky pozbývají účinnosti.
Sbohem, pane Sheldrake.
- Máme večírek a došel nám led. - Samosebou, doktore.
Jakto, že jste tu na Silvestra sám?
Mám ještě něco na práci.
- Copak? Vy si balíte? - Jo, opouším tenhle byt.
Kam se stěhujete?
Nevím. Jediné co vím je, že opouším tohle místo.
Je mi líto, že odcházíte, Baxtere.
Já? Myslíte mé tělo. Nebojte se doktore, univerzitě ho odkážu. Zmínim se v závěti.
- Nehodilo by se vám nějaké šampaňské? - Chlasttruňky nepotřebujem.
A proč se k nám vlastně nepřidáte?
Jsou tam dva neurochirurgové, specialista na hemeroidy a tři sestřičky z Bellevue.
Ne, děkuji. Nemám na to náladu.
Kdybychom se už neviděli, kolik vám dlužím za péči o tu slečnu?
Zapomeňte na to. Nebyl jsem tu jako doktor, ale jako soused.
Mimochodem, jak to s ní bylo dál?
Víte, jak to mám s děvčaty. Lehce nabyl, lehce pozbyl..
- Sbohem doktore. - Šťastný Nový rok.
Promiň, že jsem telefonoval tak dlouho. Vše je zařízeno.
- Co je zařízeno? - Najal jsem vůz. Přijede v jednu.
- Jedeme do Atlantic city. - Atlantic city?
Vím, že je to dálka, ale na Silvestra volný hotelový pokoj nepořídíš.
Odzvoní starému roku, zazvoní novému.
Cililink cililink.
Mel jsem jiný plán. Je to Baxterova vina.
Baxterova?
Nechtěl mi dát klíč od bytu.
- Nechtěl? - Ne. Najednou prostě odešel. Zmizel.
Omlátil mi ohlavu tu skvělou práci.
- Vztekloun. - Grázlík. Po všem, co jsem pro něho udělal.
Řekl, že si do jeho bytu nikoho vodit nebudu, slečnu Kubelikovou obzvlášť.
Co proti tobě vlastně má?
Já nevím. Možná, že se to občas zlomí jako sušenka.
Co jsi říkala?
Vyhláskovala bych ti to, ale neznám pravopis.
# Should auld acquaintance be forgot
# And never brought to mind...
Happy New Year, Fran.
# And days of auld lang syne
# For auld lang syne, my dear
# For auld lang syne
# We'll drink a cup of kindness yet
# For auld lang syne
Fran?
Kde jsi, Fran?
Pane Baxtere!
Pane Baxtere! Pane Baxtere!
Ou!
- Jste v pořádku? - Je mi fajn
Opravdu? Co vaše koleno?
Jsem v pořádku od hlavy k patě.
- Vadilo by vám, kdybych vešla dovnitř?
Přinesu druhou skleničku.
- Kam jdete? - Kdo ví?
Jiní sousedi, jiné město, jiná práce.
Jsem svým pánem.
To je legrační, já také.
Kde jsou karty?
Tamhle.
A co pan Sheldrake?
Budu mu posílat každé vánoce ovocný koláč.
Snímáte.
Já lásky vy, slečno Kubeliková.
Trojka.
Dáma.
Posloucháte, co povídám? Naprosto vás zbožňuji.
Držel hubu a rozdával.